Du solgte en kvinde fra Batiatus' hus.
Hun havde sin dominas mærke på skulderen. Hvor er hun?
Vi finder hende, broder. Og sender de skyldige ind i evigheden.
Romerne skal bløde for at holde os som hunde.
- Spartacus er fjende af os begge. - Han har det med at slippe fra dig.
Hvordan kan du være så sikker på sejr?
- Det er gudernes vilje. - Må guderne se mildt på dig.
Der findes kun ét sted for et dyr uden ære.
- Du ... - Jeg bringer en gave.
Den kan hjælpe dig på vej mod Spartacus' fald.
GAVN OG GLÆDE
- Stop så med at klynke! - Fald ned.
Havnede du her, fordi du ikke adlyder ordrer?
Befri jer selv.
Din yndlingsstrategi. At tage manden bagfra.
En god start på dagen.
Jeg søger en kvinde ved navn Naevia.
Hun blev udstødt fra Batiatus' hus før dets fald.
Batiatus? Er du Spartacus?
Jeg er Crixus. Dåren Spartacus står ved min side.
Kvinden, vi søger, er underskøn. Hun bærer sin dominas mærke.
Spartacus siger, sværdet bliver lettere med tiden.
Det er tungt at berøve nogen livet. Medmindre han er romer.
Hold dig nær mig. Jeg hjælper dig, indtil vi kan ...
Pigen. Naevia. Jeg kender hendes skæbne.
- Sig frem. - Lad en hest og mig selv leve.
- Tal. - Vi skal nok finde hende.
Det har du sagt før, men guderne hører dig ikke.
- Manden fortalte om din kvinde. - Hun er død.
Naevia er død.
- Tænk, hun er borte. - Guderne svigter de bedste mænd.
Han er ikke min kære, men det smerter at se ham således.
- Hvordan døde hun? - Hun skulle arbejde for Lucania.
- Omkom hun i minerne? - Nej, på vej dertil.
Hun blev mishandlet.
- Et medlidenhedsdrab. - Kun for den tagne.
- Han taler stadig ikke. - Er dette, hvad du tilbyder mig?
En blødende statue?
Oenomaus er en mand af ære. Han kan ikke pines til svig.
Jeg kender ham. I mine hænder ...
Jeg ved, hvad dine hænder kan udrette, slave.
De hjalp Batiatus med at drive mig hertil.
Jeg gjorde blot, hvad min dominus bad mig om.
Jeg vil også tjene Dem, så Spartacus kan fældes.
Batiatus' mærke får mig til at betvivle din troskab.
En plet på mit kød, som for evigt vil håne mere ædle intentioner.
Bevis dem.
Så må vi se, om jeg finder dig anvendelig.
Deres vilje. Mine hænder.
Vær tålmodig. Guderne håner os med Oenomaus' tavshed.
Jeg tvivler ikke kun på guderne, men også deres budbringer.
Der kommer vores mand.
- Rart, at du bifalder vor ankomst. - Jeg vidste ikke, I var kommet.
Skylden er min. Jeg var glad for at se min fader -
- og plagede samtidig Varinius om nyt fra Rom.
Er dette lanistaens hustru? Hende, de hvisker om i gaderne?
Lucretia. At finde dig i live ...
- En velsignelse fra Olympus. - Som jeg ydmygt tjener.
Jupiter må have kendt din værdi og skånet dig for rædslerne.
- Varinius bringer lege med sig. - To uger med blod og idræt.
Byen skal have andet at tænke på end Spartacus.
Det bliver et storslået optrin -
- især når dine mænd præsenteres.
Synet af mændene og Lucretia vil berolige borgerne.
En stor ære, som jeg gerne ville efterkomme -
- hvis ikke mine mænd var engageret andetsteds.
Nærmer de sig målet?
Eller undslipper Spartacus dem stadig?
Måske kunne Seppius' mænd marchere ved dine lege.
Dem har du jo et vist tag på.
Seppius' mænd bærer ikke Roms segl, som dine gør.
Byd Varinius på noget vin og et vy ud over byen.
- Det indvender jeg intet imod. - Kom, så skal du blive opvartet.
Senatet beundrer Varinius.
Husk det, før du slynger slige ord ud.
- Er jeg ikke hans lige? - Kun af titel.
De ser dig som et inkompetent barn, som ikke kan tørre sig selv bagi.
At vise respekt for andre prætorer er et skridt på vej mod anerkendelse.
Og ikke kun i senatets øjne.
Capua i nord. Vi befinder os her.
Vesuvius i øst.
- Et godt sted at slå lejr. - Tæt på Pompei mod syd.
Eller Neapolis mod nordvest.
Der sætter skibe ofte fanger af. Det skete for min bror og jeg.
Jeg kom ind fra øst. Jeg ved ikke meget om Neapolis.
Kommer krigere dertil?
De er allerede fjender af Rom og lette at rekruttere.
En oplagt mulighed. Godt tænkt.
- Jeg taler med Crixus. - Om hvad dog?
Han støtter gallerne. De er halvt så mange som os, og vi behøver dem.
Manden selv har brug for lidt adspredelse.
Hvordan overlevede du -
- efter din kvinde var blevet taget fra dig for evigt?
Det gjorde den mand, jeg var, heller ikke.
Jeg er nu blot kød og knogler, blottet for et bankende hjerte.
Dit tomme bryst skal fyldes med romernes blod.
Selv ikke et helt ocean kunne skylle mine gerninger væk.
- Dine gerninger? - Jeg efterstræbte Naevia.
Uden hensyn til, at jeg kunne opdages.
Uden hensyn til, hvad Lucretia ville gøre, hvis mit bedrag blev afsløret.
Naevia er blevet fjernet fra denne verden ...
... på grund af mit selviske begær.
Vi vælger ikke selv kærligheden.
Den kræver enhver mand, som den lyster.
Og den holder fast, indtil der ikke er mere tilbage.
En tom hånd kan stadig blive til en knyttet næve.
Hvor mange holdes ikke som slaver, ligesom Naevia?
Uden håb om kærlighed.
- Sammen kan vi befri dem. - Jeg ved, hvad du mener om dette.
Lad mig nu være i fred.
Hun havde en gennemborende livsgnist.
Men hun døde som slave. Samme skæbne overgik min hustru.
Flere som dem må ikke dø -
- fordi mænd, som kunne gøre noget, ikke magtede det.
Et sværd i brystet ville gøre mindre ondt.
- Crixus' offer er ét blandt mange. - Jeg vil tale med ham.
Dine ord vil blot bringe mere lidelse. Hører han sandheden ...
Du og mange andre må ikke falde forgæves.
Kom. Vi må lægge planer for Neapolis.
Åh, dette tomme blik ...
Det så jeg også, da du lå på knæ i grotterne og ventede på at dø.
Eller længtes du?
Er det derfor, du opsøgte et sted blottet for ære?
Drog en tanke mægtige Oenomaus ind i underverdenen?
Dit forræderi mod dit hus, som reddede dig fra slem pine?
Et broderskab, som forvandlede dit kald til mord?
Eller at Ashur undslap dit mordforsøg?
Det er dog mindre vigtigt.
Lad os lægge fortiden bag os -
- og vende blikket mod en mindre stridbar fremtid.
Nej, nej. Du skal bede om det.
Du skal bryde tavsheden og tale.
Din tørst efter vand, som kan redde dit liv?
Befri din tunge, og tørsten stilles.
Fortæl mig, hvor jeg finder Spartacus.
De har spyttet på alt, du har kært. Du skylder dem intet.
Tal så, dit uhyre!
Nuvel. Forbliv blot tavs.
Forbliv i live, svært lidende. Dag efter dag.
Med kun Ashur som trøst.
Som du engang trøstede mig på dette sted.
Du burde have fortalt mig, de var kommet.
Jeg lod mig rive med. De ventede ikke længe.
Længe nok til, at din far truede mig.
- Alt bliver glemt ved optoget. - Som skal behage en mand.
- Gå. - Det er til dit barns ære.
Som har en far, som er på vej frem i senatet.
Jeg brød mig ikke om, Varinius rørte ved dig.
Heller ikke jeg.
Hans berøring vil dog aldrig nå det mere fugtige klima ...
- Bekymringer gør opgaven svær. - Opgaven?
Du ved, hvad jeg mener. Jeg må tale med Marcus -
- om tilbagekaldelsen af mine mænd sydfra.
Vi må ikke kives indbyrdes.
Agron beretter om mænd i Neapolis, som skal sættes fri til kamp.
Agron kan sutte mit lem tørt for pis.
- En beskeden tår. - Var dig!
Vi kan ramme Neapolis' havn i skyggen af Vesuvius.
Skibe fuld af krigere, fanget af romerne.
- Som mange af os selv. - Lad os høre Crixus' mening.
Hvad ville han sige?
Hvilke ord kunne gøre en forskel?
Dem jeg har sagt til mig selv?
Ord fulde af håb og løfter om bedre tider?
Mit svælg kan ikke længere frembringe så tomme lyde.
Det kvæles nemlig af sorg over mit tab.
En smerte, mange af os kender.
Spartacus mistede sin hustru, men hans ild brænder endnu.
Agron mistede en bror.
Men hans ild brænder endnu.
Vi har alle mistet.
Vi har alle set venner ...
... familie ...
... og elskede dø for romernes hænder.
Men vores ild brænder endnu.
Og sammen vil vi antænde et inferno.
Jeg drager til Vesuvius sammen med Spartacus.
Du vil tale. I din sidste stund.
Når du trygler om at dø.
Du vil fortælle mig, hvor Spartacus og ...
Dit lede bæst.
Jeg river ordene ud af munden på dig!
Ashur.
Oenomaus må ikke dø, før profetien går i opfyldelse.
- Så få hans tunge på gled. - Du ville gerne selv tie for evigt.
Jeg burde aldrig være vendt tilbage.
- Mit valg formørker min skæbne. - Bed guderne oplyse den.
Guderne?
Var det Jupiter, som fandt dig døden nær?
Eller Venus, som syede dig sammen i livet?
Gav Mars dig føde og tøj? Gav Apollo dig Oenomaus?
Nej! Det var Ashur. Den laveste af alle dødelige.
- Du tjente blot gudernes vilje. - Nej, jeg tjente dig.
Jeg frygter, vi begge er blevet forladt.
Manden taler ikke.
Gør han ikke det, falder profetien fra hinanden, og de fromme følger.
Selv de døde kan give lidenskaben en stemme.
Manden er tømt for verdslige laster.
Så fyld ham igen.
Med minder om fortiden.
Disse vægge gemmer en hemmelighed.
Find frem til den, så hans lig kan bringe gavn.
Det er sent. Vores seng bliver kold.
Læg dig blot. Jeg kommer snart.
Det driver mig til vanvid altid at måtte vente på dig.
- Langt fra din side. - Der er ikke altid trygt at være.
Det har mange erfaret.
Jeg er ikke fortiden.
Jeg står hos dig nu.
Jeg vil gerne gøre mere end blot opfylde dine behov.
Jeg vil stå ved din side med et sværd, smurt ind i romernes blod.
Jeg vil ikke være hjælpeløs som Naevia.
Hendes liv var en langsom march mod døden.
Vi går alle mod samme afslutning. Kun rejsens varighed varierer.
Lad os gå den i møde sammen. Og vise, alle ikke går i tavshed.
Vil du pakke hele huset ned i den kiste?
Vi ved ikke, hvad Vesuvius bringer, Chadara.
- Agron sørger godt for os. - Ja, Agron ...
- Han er vist noget særligt. - Ja, det er han vel.
Tro ikke, jeg ikke har set dine blikke.
Eller hvor tæt I har stået sammen i dybe samtaler.
- Det har skyldtes emnets vigtighed. - Du rødmer, når han er nær.
Du bør forfølge dit begær. Jeg gjorde det samme, hvis han ville have mig.
- Er du ikke faldet for Rhaskos? - Rhaskos er et dyr.
Dog med skarpe kløer, som yder beskyttelse.
Spartacus værdsætter Agron.
Jeg misunder dig hans opmærksomhed.
Vi kan nå Vesuvius ved aftentide.
- Skoven skjuler os bedre. - Og sinker os.
Fint, hvis vi når bjerget i live.
- Crixus ... - Jeg brød mig ikke om din træning.
- Ved du hvorfor? - Jeg gik efter Spartacus.
Det samme har jeg gjort, flere gange.
Jeg stolede ikke på dig, fordi du var syrer.
Jeg har haft dårlige oplevelser med en af dine landsmænd.
Det samme gjaldt min kvinde, Naevia.
- Det gør mig ondt. - Han forvoldte hende stor smerte.
Men hun ville ikke have holdt dig ansvarlig for hans gerninger.
Dette livssyn vil jeg forsøge at hædre.
- Der er noget, jeg må sige dig ... - Rom frygter os ikke.
- Det ændrer sig efter Neapolis. - Agron!
- Hold din mand tilbage! - Jeg slår dig ihjel!
- Har du mistet forstanden? - Nej, vundet hjertet. Naevia lever.
- Hvor har du det fra? - Unge Nasir.
Naevia er ikke død. Hun slider i minerne.
- Hvorfor lyve, når det angår et liv? - Hvad med vore egne liv?
Hvad med vore egne liv?
Crixus tænker ikke på andre end Naevia.
Han ofrer gerne os alle i et tåbelig angreb på minerne.
Du må kunne se, jeg blot gjorde det fornødne.
En løgn til gavn og glæde.
En løgn, du aldrig havde fortalt, hvis det gjaldt din bror.
Hvis et enkelt liv ikke har nogen værdi ...
... er ingen liv noget værd!
Jeg står ved Crixus' side og vil befri Naevia fra trældommen.
Jeg vil ikke dø for det her.
Jeg drager mod Vesuvius.
De, som gerne vil leve ...
... kan tage med mig.
Han vender tilbage til os.
Jeg har siddet gennem den kolde nat -
- og frygtet, mit udbrud havde kostet dig livet.
Det glæder mig, du stadig er i live.
Stadig ikke et ord?
Nuvel. Spar på stemmen.
I stedet vil jeg nyde min egen. Der er så meget at tale om.
Mange lange års hemmeligheder ligger gemt i dette hus.
Læg øret til dets søjler og lad dig forbløffe over fortidens hvisken.
Her så jeg første gang Crixus elske Naevia så skæbnesvangert.
Deres dominus velsignede mig -
- efter jeg tog livet af Calavius og forbandede Solonius.
Længere ind tog Gannicus første gang din kone -
- som underholdning foran ædle Varus.
Endelig brød du sammen. For at forsvare en skøge.
Var du virkelig så blind?
For deres lidenskabelige blikke? For din brors forandring?
Du ved intet om broderskab.
Det gjorde Gannicus heller ikke.
Undres du ikke over, hvorfor hun drak forgiftet vin, møntet på Batiatus?
Hun var ikke tyvagtig, vel? Og hun drak heller aldrig alene.
Husker du den aften? Gannicus skulle sælges næste morgen.
Du blev, meget belejligt, flyttet ind til byen.
Din hustru gik ind til Gannicus.
En sidste drink.
Et sidste knald.
I er alle sammen ens. Spartacus, Crixus ...
... og den ædle Oenomaus.
Bragt til fald på grund af en gennempløjet kvinde.
Mærk efter, om det ikke er sandt.
Det var en gave til Titus.
Hvorfor drak hun det? Hun var ingen tyv.
Din hustru og din bror forrådte dig. Alle, du troede elskede dig.
- Hvad ved et kryb om kærlighed? - At den har et dødeligt bid.
Dens gift fældede din hustru. Det samme gjaldt Spartacus' tæve.
Selv den mægtige galler visnede, da hans Naevia blev plukket bort.
De finder hende.
Og de vil også finde dig.
Finder hende?
Så er det derfor, de drager mod syd ...
De følger ikke Spartacus' anmodning.
- Crixus? - Galleren. Hans formål er klart.
Han elsker slavinden Naevia.
Du lovede mig at finde frem til Spartacus.
- I stedet fortæller du om elskende? - Hun blev ført væk herfra.
- Crixus helmer ikke, før ... - Før ham væk.
Vent!
Vender du dig bort fra guderne og deres vejledning?
Selv hvis denne mand bærer på sandheden -
- vejer denne viden ikke tungere end en fjer i vinden.
Jeg kender til de rolige vinde, som bringer fjeren til hvile igen.
Dø ikke, dit simple dyr.
- Sørger du, hvis jeg gør? - Kun indtil, jeg finder en bedre.
Skal vi angribe nøgne, med vores lem som våben?
- Det ville ikke gøre nogen forskel. - Fjern dig fra mit åsyn.
- Gå. - Find os ved Vesuvius.
- Hvis I overlever. - Bed til, at jeg dør.
Jeg fulgte engang min dominus til minerne.
- Måske kan jeg hjælpe. - Det er modtaget.
Skide syrere.
Vognen er klar.
Spartacus ...
Gem dine ord til Naevia, når hun er tilbage i dine arme.
Sådan skal det blive. Ellers må jeg dø i forsøget.
Gå så, I udyr!
Vis ikke jeres mærke.
Så tror de ikke længere, vi blot er slaver.
Flækker jeg Liscus' kranie, virker det bedre.
Her er Ferox-vognen.
Sænk jeres stemmer.
Kom så videre!
Får I løn for at sidde ned? Få dem ud af vognen.
Kom så.
- Fart på! - Er de fra Ferox? To dage forsinket.
Hele to dage! Dig kender jeg ikke.
- Hvor er Ferox? - Han er død.
Vi blev angrebet af Spartacus. Derfor er vi forsinkede, og Ferox død.
Jeg har ønsket ham død i årevis.
Og nu røvrender han mig så fra hinsides.
Vores tidsplan er skredet, måske endegyldigt.
- Undskyld endnu en gang ... - Skal jeg præsentere mig nu?
Ja ... Ja!
En offergave som undskyld for besværet.
En rådden skede er ingen byttehandel værd.
Hvordan er sådan en skønhed blev sendt mod minerne?
Tal, eller få mit lem i munden.
- Jeg forelskede mig. - Det sker i hvert fald ikke her.
Tal, eller find dit lem liggende på gulvet.
En smuk, ung kvinde kom hertil fra Batiatus' hus.
Hende må et fedt svin som du have bemærket. Tal!
- Jeg kender intet til hende. - Tænk nu godt efter.
Hun var mørk, med Batiatus' hustrus mærke på skulderen.
Jeg husker én, som hende du beskriver.
- Er hun i live? - Det tror jeg.
- Hvor er hun? - I den østlige mine.
- Der findes et kort ... - Vis mig det. Langsomt.
Mira har været for længe væk.
Du dér.
- Hvor stammer du fra? - Sicilien.
Dér, hvor tunnelen deler sig. Her ...
Jeg har set dig før et sted.
I arenaen ...
Nøglen. Hurtigt.
- Mira ... - Det er romersk blod.
- Kendte han hende? Lever Naevia? - Ja, hun gør.
Mannus, Plennus. Klæd jer som dem.
- Giv lyd, hvis vi bliver afsløret. - Til minerne!
Kom så, min broder. Lad os hele dit hjerte igen.
Fart på!
Du bør smage det her. Det er guddommeligt.
- Jeg har kvalme. - Jeg misunder dig ikke.
Kvalme hver morgen. Urimelig opsvulmen.
Men brysterne er vel en fordel?
- At mærke et barn vokse i sig ... - Den største velsignelse.
Hvad med at anses som andet end en oldfrue?
At kunne tillokke enhver mand, som længes efter berøring?
Med håb om ægteskab som udgang.
Det ville vel ikke være værst. Hvis han var flot.
Og rig. Og ikke kunne holde sig fra mig.
Begær, som alt andet, forsvinder med årene.
- Solen står højt. - Lad os sætte os og nyde dagen.
Varinius siger, dine mænd skal præsenteres.
Det kunne have været dine, hvis de var ordentlige soldater.
Jeg ser frem til en ægte romersk formation.
En fin distraktion for folket -
- mens mine mænd fælder Spartacus.
- Er dine soldater klar? - Ja.
Folkemængden er din, Varinius.
Gode borgere i Capua.
Disse lege er en hyldest til vor søster, Rom.
Alle skal vide, ingen er i stand til at knække eller skade hende.
Jeres jubel vil salve de sårede hjerter.
Et sår, som deles af mange i denne storartede by.
Forårsaget af Spartacus og hans morderiske følgesvende.
Jeg vil nu bede Roms sønner marchere.
Må hvert et skridt være en erklæring.
Tab og sorg må vige for triumf og glæde!
- Hvor er dine mænd? - Klar, som lovet.
Afspær vejen. Du!
Vi kommer på vegne af prætor Gaius Claudius Glaber.
- Er minen truet? - Nej. Den er sikker.
Giv besked til Capua. Jeg vender tilbage til rekognosceringen.
Grib ham!
Jeg kender disse mænd. De er gladiatorer med Batiatus' mærke.
Spartacus er her.
- Hvilken vej? - Begge veje fører til hende.
Denne vej er kortest.
Tag den længste vej og gå i tavshed.
Borgere i Capua!
Ædle Varinius. Tillad mig at undskylde.
Jeg ønsker ikke at skuffe med manglende opvisning.
Jeg ønsker i stedet at opmuntre.
Mine soldater er nemlig -
- blevet udvalgt til større ting af guderne selv.
Netop nu er de ved at fange og fælde Spartacus.
Før dagen er omme, skal han endnu en gang knæle -
- for Roms storhed!
Rom! Rom! Rom!
- Vi må befri dem. - De er for mange. Vi afsløres.
- Overlev. Jeg vender tilbage. - Naevia?
Naevia? Naevia?
- Skulle hun være her? - Hvis han talte sandt.
Crixus! Her står en med et mærke på ryggen.
Naevia?
Du er i sikkerhed.
Nu er du i sikkerhed. Jeg er her.
Naevia ...
Crixus ...?
Tilgiv mig. Tilgiv mig for dét, jeg har gjort.
Spartacus. Der kommer nogen.
Af sted!
Ashur. Ashur!
Af sted! Nu!
Vent! Vi kan komme ud på den anden side af minen.
- Hvilken vej? Sig frem. - Denne vej.
Hun fører os direkte i døden.
Tag en dyb indånding og genvind fatningen.
Jeg overså en gang. Den fører ud til vandet.
Her.
Vent!
Kom så! Af sted.
Jeg holder dem hen, så du kan slippe væk.
- Bring Naevia i sikkerhed. - Crixus!
Gør det, broder! Af sted!
I dumme svin!
Crixus! Crixus!
Tekster: Martin Schiær www.sdimedia.com